I 1804 udpegede præsident Thomas Jefferson-
-Meriwether Lewis og William Clark-
-til at udforske de enorme og ukortlagte nordvestlige territorier.
Mange ved ikke, at der var endnu en ekspedition-
-under ledelse af to andre mænd, som nok ikke besad samme mod-
-visioner og intelligens som Lewis og Clark, men mænd det var de.
Deres historie begynder i Arlington, Virginia.
Der skal mere end sådan et par svanse til at slå mig ihjel!
Jeg håber, at den onde selv sveder kødet af dine fordømte knogler!
Du godeste, kone!
Giv så slip på mig!
Lad mig være!
Hurtigere, menneske... men ikke for hurtigt.
Så hurtigt som muligt med en vis komfort. En mands liv står på spil.
Den 25. marts 1804 blev Bartholomew Hunt-
-en spejder som er ansat af USA's hær-
-fundet skyldig i fuldskab og usømmelighed over for en officer.
Senere tvang han officeren til at danse gennem en fyldt messe.
-Har De noget at sige? -Ja, jeg har.
Når jeg er død og lever videre hinsides-
-skal I sænke mig ned fra denne galge-
-og kysse min behårede røv!
Hæng ham!
Må Gud forbarme sig over denne mand.
Flyt jer! Gå så væk.
Jeg har en benådning underskrevet af Thomas Jefferson selv.
Han har selv skrevet under... Thomas Jefferson.
Undskyld.
Mr. Hunt, jeg vil være den første, der finder en rute til Stillehavet-
-men jeg har brug for en dygtig fører.
Hvorfor har De så valgt mig? Hvorfor ikke William Clark?
Tror De ikke, jeg prøvede? Meriwether Lewis kom mig i forkøbet.
Jeg er dødtræt af de to. Lewis og Clark mig her og der!
Men vent, til vi er kommet først til Stillehavet.
Så får vi se, hvem der kommer med til de fineste selskaber.
Og hvis bedrifter der vil føre til en politisk karriere.
Når historien skrives, er Lewis og Clark en fodnote til en fodnote-
-og jeg vil blive hovedpersonen.
Mine hænder vil blive ru, og mine tænder vil blive gule-
-og måske vil jeg mærke ømhed i mine led.
Ja, denne mission bliver farlig. Tag ikke fejl af det.
Vi vil møde farer i form af vilde og bjørne.
Vilde bjørne... ikke dresserede cirkusbjørne med små hatte.
Det lyder spændende. Kun få har mod til sådan et vovestykke.
Jeg er ikke bange, mr. Burr. Min intelligens vil beskytte mig.
Jeg er en lærd videnskabsmand, som forstår at købe de bedste bøger.
Frygt bliver vor morgenmad og rædsler vor daglige frokost.
Ikke sandt, mr. Hunt?
Mr. Hunt?
Jeg frygter mere indianerne og bjørnene.
Alle ved, at når de vilde fanger en hvid mand-
-flækker de hans kranie, tager hjernen ud-
-og spiser den med en primitiv gaffel.
-Har De selv været vidne til det? -Jeg har set gaflerne.
De ligner en, der værdsætter god whisky.
Tak, men det kan få mig til at glemme mine manerer i dette fine selskab.
Jeg taler ikke om at blive hønefuld. De skal blot smage på den.
Jamen, så lad mig smage på den.
Ikke dårlig!
Find Deres egen flaske.
Godmorgen. Jeg bad Jonah lægge Dem herind i går.
En lade var det eneste passende sted for en mand i Deres tilstand.
Der må være noget galt med den whisky. Det dunker i mit hoved.
Det undrer mig, De har tømmermænd. De gylpede det hele ned i spinettet.
Det er jeg meget ked af. Jeg må hellere gå nu.
Jeg kan ikke foretage rejsen uden Dem. De kan blive min kompagnon.
Hvad siger De så?
Det er ikke det spyt værd, der slap ud, mens De sagde det.
Jeg vil også betale Dem 100 dollars.
-200. -125.
-150. -Top!
Der venter os store ting, snart vil vore navne være på folks læber...
På mange indflydelsesrige læber. Hører De efter, mr. Hunt?
Mr. Hunt...
Jeg tror, de grise foretrækker lidt privatliv.
Jeg betalte mange penge for at se det på en scene i Louisville.
Men der var grisene klædt ud som den franske konge og dronning.
Kostumer... Så var det jo ægte teater.
-Jeg leder efter Leslie Edwards. -Det er mig.
Mit navn er Jackson. Det har været min livsdrøm at se Stillehavet-
-før jeg dør. Vil De ikke tage mig med?
En gammel knark som dig ville ikke overleve 100 meter på floden.
På en dårlig dag kan jeg stadig banke dig, din opblæste kragepik!
-Nej, du kan ej. -Det ved jeg. Tag mig nu med.
Jeg vil se Stillehavet. Vil I nægte en gammel mand hans drøm?
Jeg hverken kan eller vil. Jackson, De må godt ledsage os.
-Kraftidiot. -Hjælp os med at læsse bådene.
Det kan jeg ikke. Jeg er en gammel mand.
Edwards, den mand siger, du har hyret ham som tolk.
-De må være Guy Fontenot. -Ja.
De skulle forstå alle indfødte sprog herfra og til Stillehavet.
-Hvem har sagt det? -Det har De selv... i Deres brev.
Mit brev... nåeh, brevet!
Så må det jo være sandt. Hvilken båd sejler vi med?
Han vil have sin kone med. Jeg har sagt, han ikke kan.
Hun er ikke min kone.
Jeg har købt hende. Hun er min ejendom.
Jeg har taget forskellen ad notam.
Bådene fuldt læsset, og vi mangler mine hatte og thestellet.
Du kan ikke komme med.
Lad mig tale færdig. Selvfølgelig kan vi finde plads. Jeg mener...
Hvad skal vi med the?
De skal vide, at hvis jeg tager nogen i at kigge på hende-
-slagter jeg ham som en gris.
Ja, det skal jeg prøve at få med i min tale.
Fader!
Kære Gud i himlen. Velsign os, thi vi forlader den kristne verden-
-og giv os mod til at forkynde Dit budskab om kærlighed og tolerance-
-til de uvidende og ugudelige vilde, der venter os... amen.
-Nu skal vi af sted. -Vent lige lidt.
Jeg har forberedt en kort tale til minde om vor afrejse.
Folkens, nu venter der et eventyr i det storslåede nordvest-område.
Desværre har Lewis og Clark 14 dages forspring, så vi har travlt.
-Vi sejler op ad Missouri-floden... -Hvad...? Mod strømmen?
Er det ikke lettere at sejle ned ad Mississippi i stedet for?
-Jo, det ville det være. -Vi kunne tage til New Orleans.
Mine herrer, vi har allerede været i New Orleans.
-Jeg har været der. Der er skønt. -Alene maden er rejsen værd.
Maden, sir!
Godt!
Enhver som ikke tør tage del i vor nations største eventyr hidtil...
...og som foretrækker dekadencen i New Orleans... ja, så værsgo.
Mr. Hunt, gør noget.
Den næste, som sætter kursen mod New Orleans, får en kugle i ryggen!
-I har underskrevet kontrakter. -Hvad så med dem?
-De vil blive straffet. -Af hvem?
-Okay, de slap væk. -Gå om bord i bådene!
Jer alle sammen!
Dermed begynder vor rejse. Alle føler en vis spænding-
-og forventning om det, der venter.
Tak, Higgins. Deres musik vil blive hilst velkommen på vor lange rejse.
Vi vil følge Pierre Leblancs kort. Han udforskede Missouri-floden i 1792.
Hunt, De kender disse territorier. Fortæl folk, hvad de kan forvente.
-Det jeg husker bedst er dyrene. -Ja, dyrene.
Frygtindgydende bæster i bjergene og på sletterne.
Jeg har set en bjørn, der var så stærk, at den bed en mand midt over-
-med sine enorme kæber.
Jeg så en grævling med poter så store som stegepander.
De kunne flå ansigtet op... uden at man kunne gøre noget.
Engang var der en høg, som dykkede ned fra himlen...
...og flåede en mands øjne ud.
Manden skreg: "Jeg er blind. Jeg kan ikke se!"
"Jeg kan ikke få den væk". To gange, mens jeg fiskede...
Hunt! Jeg tror, De skræmmer folkene.
De har godt af at vide det. Det giver mod at vide, hvad man er oppe mod.
Der er et dyr!
Dræb det!
Vi kan ikke slå det ihjel. Nu dør vi alle sammen!
Indstil skydningen!
Det er bare et egern.
Det har noget i hånden!
Den 31. maj, 1804. Vi tilbringer den første nat i vildmarken.
Fra nu af vil trængsler og afsavn blive vore konstante ledsagere.
Jonah, det er jo brutalt. Vandet er ikke lige så varmt som i Virginia.
Muligvis. Selv har jeg lige vasket de ædlere dele i den kolde flod.
Jeg tror, jeg vil... ja, jeg vil bære min paisley-kåbe i aften.
-Det er jo Deres privilegium. -Ja, det er det.
Mr. Hunt vil tale med Dem.
Vi har problemer med folkenes moral.
Det er jo vores første nat. Hvordan er det muligt?
En gruppe føler, at De er ligeglad med dem.
Andre føler, at ekspeditionens ædle formål er tilsidesat af profithensyn.
De skal være opmærksom på disse ting.
Vi er sammen om det her. Vi er ikke forskellige fra hinanden.
Bortset fra vor rang i samfundet og i dette selskab.
Lad os lære hinanden at kende. Hvad bedriver De i fritiden?
Fritiden... I ved den tid, hvor I ikke skal arbejde.
Glem det.
Du der, som sidder og piller i navlen. Rejs dig op og fortæl om dig selv.
-Mig, sir...? -Ja, Dem. Bidwell, ikke sandt?
Ja... hvad vil De gerne vide?
Hvad som helst. Hvor er De fra? Deres familiære forhold.
-Mit navn er Bidwell, sir. -Ja, det ved jeg.
-Udmærket. Er der andre? -Sir, Higgins har en historie.
-Den vil De bare elske. -Godt, Higgins. Scenen er Deres.
Denne hændelse skete sidste sommer på min onkels farm i Virginia.
Min bror og jeg var netop blevet færdige med at skære hø-
-og vi nød vort aftensmåltid i skyggen af et elmetræ.
Han gik ned til bækken efter vand, og mens han var væk-
-tog jeg en skål, som var fyldt med lækker blommefromage-
-og i den anbragte jeg... ikke én, men to store fårelorte.
Da han kom tilbage, foreslog jeg ham at smage på blommefromagen.
Og så sandt som jeg står her, gjorde han det. Han åd det hele!
Lorte-fromage. Han åd lorte-fromage!
De fik Deres bror til at spise fåremøg...?
Det er en meget morsom historie.
Fortæl ham slutningen. Det er den bedste del.
Hvis jeg skal være helt ærlig, sir, så har jeg ingen bror.
Det var mig selv. Jeg åd fårelort. Jeg sværger. Det gjorde jeg!
Ja, det var en snurrig slutning.
Nu har vi lært nok om hinanden for i aften.
Det var sjovt.
Han har ingen bror.
Higgins, da jeg sagde, at musikken var velkommen, mente jeg ikke...
-Kan du ikke andre melodier? -Nej, sir.
Jo, du kan. Spil den dragende melodi, du spillede for mig i morges.
Stille!
-Hvad er det? -Indianere.
Det er Iowa'er.
Fontenot, byd manden velkommen på hans eget sprog.
Hvorfor ler jeg? Af de hundrede sprog, jeg taler flydende-
-er dette ikke et af dem.
Sort uheld.
De handler med de hvide. Han taler sikkert engelsk.
Goddag, jeg kommer med fred fra Thomas Jefferson, den hvide høvding.
De fornærmede ham. De glemte at præsentere Dem.
Jeg er Bartholomew Hunt, og det er Leslie Edwards.
-Deres tur. -Jeg fik at vide, at De taler engelsk.
Stemmer det?
-Det går da fremad. -Lad mig prøve noget.
Vi vil gerne forsøge... glem det.
Vi kommer med fred på præsident Jeffersons vegne!
Hunt!
-Jeg er høvding To Veje. -Hvis De er høvding hvem er så det?
Han hedder Bøjede Kvist. Han er ikke helt normal.
-Jeg har det. Hvad så nu? -Tag det på.
Godt.
Hvad laver I?
-Godt nyt. De lader os leve. -Lader de os leve?
Jeg gav dem nogle af Deres fine ting for at de ikke skulle dræbe os.
-De virkede så venlige. -Sådan er de vilde.
De foregiver at være venner og lytter til ens problemer.
-Og så æder de ens hjerne med ske. -De mener med en gaffel...?
Det afhænger af stammen.
-Iowa'erne ville aldrig dræbe os. -Det ved jeg godt.
Jeg gad bare ikke slæbe på alt det bras.
Hjælp mig! Gå så væk!
-Hvad i alverden sker der? -Bidwell, slap nu af!
-Hvad sker der? -Det franske bæst bed mit øre af!
Det er en absurd overdrivelse.
-Det gør mig ondt, Bidwell. -Han kiggede ind i mit telt.
Han kiggede på min kvinde. Han så hendes bryst.
Hendes bryst...? Så De hendes bryst?
Nu siger jeg det én gang til. Enhver som ser på hende vil dø.
Kig på mig. Nu vil jeg udføre et eksperiment.
Hallo... Bidwell... Kan du høre mig?
-Jeg kan godt høre dig, Pratt. -Det virker!
Ja, selvfølgelig. Han står jo lige... Lad os få noget søvn.
Godnat, Bidwell.
Kapløbet mod Stillehavet fortsætter. Mens vi jager Lewis og Clark-
-katalogiserer jeg nye plante-og dyrearter.
Jeg er den eneste, der går op i videnskab bortset fra Pratt-
-og hans tvivlsomme forsøg med Bidwells øre.
Denne blomst skal hedde "Amandas Blomst".
Mr. Hunt, som min kompagnon skal De navngive nogle opdagelser.
-Mig...? -Ja.
Navngiv den forgrening i floden for eksempel.
Måske en af Deres kære, De vil udødeliggøre.
En af mine kære... Ja, selvfølgelig.
Nu ved jeg det.
Jeg døber denne forgrening Pittsburgh Nellie.
En walisisk luder, som kunne noget med sin ene raske arm-
-som fik en til at glemme gevæksten på hendes hals.
Ved at lade Hunt navngive opdagelser har jeg sluppet hans fantasi fri.
Han insisterer nu på, at jeg lærer ham at læse.
Hans ildhu minder mig om den skoledreng, jeg selv var.
Er De klar? Glimrende.
Dette er et stort A...
Jeg gik én dag i skole, men frøkenen sagde, jeg ikke ku' koncentrere mig.
-Lad os bevise, hun tog fejl. -Det har jeg ventet på at høre.
Igen... Hunt.
Dette er et stort A.
Et stort A.
Godt...
Og dette er et lille A.
Det lille A.
Åh, nej...
Åh, nej!
-Og det her er et stort... -Det er nok!
Vil De have, at mit hoved skal eksplodere?!
I anstændighedens navn må det være slut for i dag!
Mr. Hunt gør gengæld for læseundervisningen-
-ved at lære mig kundskab om vildmarken.
Bøflerne er tæt på.
-Det ved De ud fra lugten? -Nej, jeg kan se flokken derhenne.
Jamen, hvorfor...?
Nej, det bør jeg ikke.
Jeg kan ikke... kigge...
Edwards!
Du er ikke ved at navngive noget uden mig, vel, makker?
-Hvad kigger du på? -Månen. Jeg kiggede på månen.
Månen sætter mig i en stemning af romantik.
Har De været forelsket, mr. Hunt?
Jeg har da haft hovedet inde under et gevandt eller to!
Du godeste! Behøver De og alle andre være så primitive?
Jeg troede ellers, jeg havde fået soigneret mit sprog.
Mr. Hunt, betragt målet for min længsel.
Betragt en engel, som er sendt ned til os fra det høje.
En engel fra det høje.
Hold da op! Fra nu af holder De Dem fra mig.
Hvad?
Nej, se så at komme væk, dit store franske fæ!
Bagved Fontenot!
-Kan De nu se det? -Ja, nu ser jeg det.
Godt, så er det nok.
Jeg sagde: Så er det nok, mr. Hunt!
Nu er jeg med. De vil gerne kigge på hende alene.
De vil være alene, så De kan holde en god ven i hånden, ikke?
Polere sølvtøjet, De ved.
Polere sølvtøjet. Det gør Jonah jo for mig.
Hvad..? Nej! Jeg forsikrer Dem om, at jeg aldrig...
10. juli. Folkene har arbejdet hårdt-
-og jeg er sikker på, vi har halet ind på Lewis og Clark.
Men pga. strømmen må vi bære vort grej de næste mange kilometer.
Det er hårdt arbejde, men intet i forhold til Missouri-flodens strøm.
Vågn op, alle sammen.
Du gode Gud.
Uanset hvad, så lig stille. Ser den dig, dør du.
-Min næse klør. -Klø ikke igen.
-Der er et insekt oppe i den. -Vent.
Nu går den vist.
-Nu klør jeg mig. -Kløer du dig på næsen, dør du.
Jeg ved ikke, hvad der er værst. Bjørnen eller næsen, der kløer.
Nej!
Bjørnen er værst. Den er helt klart værst!
Den stakkels, stakkels mand.
Bidwell, kan du høre mig?
Bjørnen har vist dræbt mr. Bidwell. Han kan ikke tale med mig via øret.
Sådan fungerer det ikke. Og De ville ikke kunne tale gennem det.
Bidwell.
Glem det.
Hjælp mig.
Bidwell.
-Sir, jeg har været i helvede. -Ja, det kan jeg se.
Nu må De sende et jagthold ud og slå det rædsomme bæst i hjel.
Ja, det overvejede jeg en stund, men nu har jeg en bedre ide.
Jeg vil fremstille det fineste træben, De kan forestille Dem.
-Hvad så med bjørnen? -Vær De helt rolig.
Om 20 år vil alderdommens komme give bjørnen en meget grusom død.
Hævnen er sød, sir.
29. juli. Vi når den sidste station, før vi begiver os ind i ukendt territorium-
-og Gud ved hvad.
-Det lader til, at vi er fremme. -Vent. Jeg kan godt læse det.
For himlens skyld, mand!
Der står: "Velkommen til Snake's Bend!"
Ja...
-Fremad, folkens! -Snake's Bend. Den var der næsten.
Denne her har jeg...
Ja, det er en kro.
Det vil være en smuk gestus at byde folkene på et krus øl.
Ja, det er en fin gestus.
-Vi ved, hvad øl gør ved Dem. -Ja, det gør vi!
Og derfor bør De gå hen og købe forsyninger nu.
Godt, folkens. Mor jer.
For kaptajn Edwards.
Undskyld mig. Jeg hørte, der var et selskab af tapre mænd herinde.
Jeg kender en del til mænd, som har været længe i vildmarken.
Jeg forstår deres længsel efter mad og drikke og unge kvinders selskab.
-Kvinder. Han har kvinder! -Hvor er de?
Vent på mig udenfor. Så vil jeg føre jer til dem.
Mine herrer...
Min kvinde tilfredsstiller mig, når jeg har lyst.
Jeg afstår også. Jeg har aflagt et højtideligt løfte.
Jeg har lovet min læge at afholde mig fra den slags ting.
-Har du en dryppert? -Ikke mere end normalt.
Den drypper, når den skal... og ellers ikke.
-Var det alt? -Lad mig se.
Bønner, reb... Er der en barber i byen?
-Jeg er barber, sir. -Jeg skal klippes og barberes.
I øvrigt lugter De som noget, der er kommet ud af en syg gammel kone.
-Så må jeg hellere få et bad også. -God ide.
Denne vej, mine herrer. Vær ikke generte.
Kom ind og hils på damerne.
Sagde jeg måske ikke, at de var smukke?
Har De ingen rigtige kvinder?
Nok er de ludere, men de har deres stolthed.
Hvem har lyst til at præsentere sig først?
Goddag, min egen. Jeg hedder Hieronyumous Pratt.
Har De familie i Richmond, Virginia?
Nogle af fluerne var der, før jeg hoppede i.
-Jeg så lige Hidalgo. -Hidalgo? Og alle hans mænd?
Nej, kun en halv snes, men de er på vej hertil!
Giv dobbelt løn til enhver, som tager min vagt.
Jeg har hørt om denne Hidalgo. En spanier, som strejfer om i området.
Selv tossede mennesker mener, at han er...
-Sagde du noget? -Nej, jeg...
Du sagde noget om mit hår. Hvorfor ikke?
-Kan du ikke lide mit hår? -Jo, det er flot.
Flot...? Mit hår er storslået.
Det er langt og blødt med en glans, der kommer indefra. Se selv.
-Jo, det er smukt. -Ja, smukt. Andet vil jeg ikke sige.
Undskyld, jeg skræmte dig.
Du gode Gud!
-Dejligt... flot arbejde. -Tak, sir. Jeg er dygtig til mine fag.
-De skulle vel ikke praktisere... -Udstopning?
Nej, jeg mener tandlægearbejde.
Jeg er udstopper, men jeg har udført tandlægearbejde på flere dyr.
-Og derhenne. -Glimrende.
Jeg har en kindtand, der har generet mig siden St. Louis.
Den klarer jeg.
Så sagde han:" Det ved jeg godt. Det var ikke en hest, men et æsel."
Hendes hår er perfekt. Det er smukt.
-Er det din kvinde? -Hun tilhører mig.
-Hvem er du? -Guy Fontenot.
-Kald mig bare Hidalgo. -Hidalgo.
Jeg rider rider rundt i Nordvesten og søger et underskønt sted.
Et sted, hvor jorden skælver og hvor et hvidt kors skjuler en hemmelighed.
-Hvad er hemmeligheden? -Du prøver nok at lokke mig.
Men du får intet at vide, medmindre du slutter dig til os.
Kom nu. Du er perfekt. Hvis du siger ja-
-vil alt hvad der tilhører dig også tilhøre mig.
Hvis jeg ikke gør?
Så river vi dit hjerte ud, hugger dine lemmer af og flår dig levende.
-Jeg går med. -Fint. Det glæder mig.
-Det her sløver sanserne. -Godt.
Vil De slå mig ihjel? Læg den væk!
Læg den væk og hiv min tand ud. Almægtige Gud!
Godt, sig ahh..
Inde bagved...
-Kom, så går vi... -Lad hende være!
Tag mig i stedet.
Sæt hænderne på hofterne.
Nej, sådan her.
Her har jeg undgået tandlægen, fordi jeg troede det gjorde ondt.
Se den lige.
Nej, jeg vil hellere have kvinden. Kom, lad os gå.
De kan ikke tage en kvinde mod hendes vilje.
Måske trænger hun til luft under vingerne...
Nå-da-da... Hvem har vi så her?
Hej, dengse. Din mor vil have sin pande igen, når du har leget færdig.
Jeg udfordrer dig og dine panserklædte kvindfolk til duel.
-Os alle sammen? -Alle jer opblæste svanse.
Vi er villige, især fordi De ikke overlever den første modstander.
Hvilket våben vælger De? Pistoler, sværd, eller de bare næver?
-Sprut! -Sprut...?
Så er tiden gået.
Undskyld... jeg sværger på, at det aldrig er sket for mig før.
Bravo, mr. Hunt. Jeg er dybt imponeret og taknemmelig.
Nu er De måske enig med mig. Druk har visse fordele.
De reddede mit liv.
Nu er De måske enig. Druk har visse fordele.
Det har De lige sagt.
Hvis det er i orden, så kommer virkningen af sprutten nu.
Brand! Mine møbler, mine draperier, mine kvinder!
Pratt er stadig derinde!
Det er min skyld. Hun sagde, jeg måtte ryge. Jeg troede på hende.
Lad os hente Hunt på kroen og gå tilbage til båden.
Vi har vist set alt, hvad Snake's Bend har at byde på.
Jeg vil gerne tilse min kvinde.
Jeg skal skifte bandager og se, om hun kan holde mad i sig.
De er vel klar over, at Deres kvinde er fremstillet af strå?
Ja, det var jo derfor, der gik ild i hende.
Pokkers!
Hvem er det?
Godaften. Jeg samler blot prøver af bark til præsident Jefferson.
Jeg samler bark... prøver af bark.
Du er ikke ligesom de andre mænd. Du er mere blød og skrøbelig.
-På en ret barsk måde, ikke? -Slet ikke.
Se dig selv... tynde håndled. Hud som et barn.
-Og slet ingen skuldre. -Godt, det er vist nok smiger.
Se mig lige. Jeg ter mig som et dyr.
Jeg kunne godt lide det.
Nej, det går slet ikke. Jeg er trolovet med en anden.
Vi kommer fra hver sin verden.
Du er primitiv og følger dine dybere instinkter.
Mens min kultur værdsætter kristen moral. Et til kan vel ikke skade.
Hvad har jeg nu sagt? Shaquinna...
Jeg fatter ikke, hvordan floden kan løbe op over bjergene og ud i havet.
Floden kan ikke løbe op og over noget.
Så er vores rejse vel ovre...
Nej, aldrig. Vi fortsætter. Vi bestiger bjergene inden for en måned-
-og så bygger vi kanoer...
...og glider ned af vestsiden, før frosten sætter ind.
29. oktober... en tidlig snebyge viste sig at være ganske mere.
Halvdelen af rejsen er ovre, men vi er næsten udgået for mad.
Den eneste, der trives, er Pratt, som æder resterne af sin stråkvinde.
Og jeg har lagt mig med en let forkølelse.
-Hvad er det De gør? -Den sidste olie.
Nej, lad være med det. Jeg vil ikke begraves, før jeg er død.
Gå Deres vej.
Jeg kan lave en medicin. Men jeg må have et ørneæg. Ellers dør han.
-Et ørneæg. Er det det hele? -Ja.
De sidste dyr, vi så, var langt nede under snegrænsen.
Det er meget modigt af Dem at gøre det for Deres ven.
Jeg gør jo bare mit arbejde.
Jeg må se at komme af sted.
Vi må have et ørneæg, ellers dør han.
Du gode Gud.
Præsident Jefferson, jeg bønfalder Dem. Giver vi ikke bjørne stemmeret-
-vil de gøre oprør, og vi får bjørne i kongressen.
Og så vil vi optræde i cirkus iført små hatte.
Præsident Jefferson, for nylig så jeg en nøgen indianerkvinde.
Da jeg så den nøgne indianerkvinde, fik jeg visse urene tanker.
Jeg har ændret mig her i vildmarken.
-De skal sove. -Jeg så en nøgen indianerkvinde.
Nej!
Okay... hvor er du?
Passer du på dine små unger?
Kom så, din fordømte fugl. Kom og tag mig!
Jeg har det.
-Du knuste det! -Jeg skal kun bruge skallen. Tak.
-Medicinen virker! -Må jeg slikke skålen?
-Shaquinna... -Ja. Feberen er slået ned.
-Tak, fordi du var ved min side. -Faktisk bør De takke mr. Hunt.
Han satte livet på spil for at skaffe et ørneæg.
Skallen havde været nok, men det fik jeg ikke at vide.
Tak, mr. Hunt.
Nu bygger vi kanoer og når Stillehavet i det tidlige forår.
Jeg kan næsten ikke udtrykke mine følelser.
De skal ikke tale om følelser. Så får jeg nok lyst til at slå Dem.
-Men alligevel... -Jeg mener det.
Du godeste!
Hvor er vi dog heldige.
Lewis og Clark... og fjolserne bærer deres ting.
Det gør de, fordi floden er farlig længere fremme. Det bør vi også.
-Jeg ser ingen grund til bekymring. -Der er et gammelt ordsprog.
"Brusende vand om morgenen..." Det var det hele.
Nu kan vi overhale Lewis og Clark.
Det nytter ikke at sætte mandskabets liv på spil.
-Jeg lover Dem, det nok skal gå. -Jeg håber ved Gud, De har ret.
Bare rolig. Ifølge mine beregninger er der kun 100 meter med vandfald.
Jeg tager hatten af for Dem. Vi klarede det!
Vi har overhalet Lewis og Clark.
Saml stumperne af bådene og vore forsyninger sammen.
Nej!
Hvabehar?
De slog os nær ihjel for selv at blive berømt. Jeg finder mig ikke i mere.
-Jeg forlader ekspeditionen. -Hvad så med vores kompagniskab?
Det blæste De på ude på floden, så det samme gør jeg nu.
-Hvem tager med mig? -Fanden tage jer begge to.
Jeg har ventet et helt liv på at se Stillehavet.
Jeg tager selv af sted. Hvem følger med?
-Jonah, hvem er du loyal mod? -Jeg er Deres slave. Hvad tror De?
-Tak, Jonah. -Jeg tager med mr. Hunt.
Vi er så tæt på. Blot nogle få hundrede kilometer.
Vi bliver de første. Det værste er ovre.
Det bliver det aldrig, så længe den svans har kommandoen.
Vil I overleve, så kom med mig.
Bruge jeres hoved, folkens. Tænk selv.
Eller skal mr. Hunt måske tænke for jer?
Min fader i Himlen tænker for mig. Han mener, jeg skal tage med Hunt.
Nej, fader. Vent!
Det er bedre at tænke selv.
Og jeg mener, at vi skal fortsætte til Stillehavet.
-Du er en guttermand, Bidwell. -Hvordan kan du sige det, mand?
Du har haft det værst. Du blev såret af en bjørn og fik øret bidt af.
Ja, jeg har været uheldig, men jeg kan ikke svigte mr. Edwards nu.
For kun han har vovet at drømme, og nu er vi så tæt på-
-at jeg tror ham, når han siger, at det værste er ovre.
Måske sagde jeg det lidt for tidligt, men nu...
Bidwell! Duk dig!
Jeg sigtede efter hovedet. Nu kommer vi og tager jer til fange!
De skal være i undertøj, når de dør. Det gør det værre, ikke sandt?
-Gør klar til spidsrod. -Hvad?
Disse to mand skal dø, mens de løber spidsrod.
-Spidsrod! -Udmærket. Slap dog af!
-Som jeg ikke ved, hvor der er en... -Spidsrod!
Sanchez, du og franskmanden gør klar til at løbe spidsrod.
Synd, at vi må afbryde morskaben, min lille killing.
Hvis De rører mig, slår jeg Dem ihjel!
Før hende væk.
Slå ham!
Sådan skal det være.
Nu får I svedet fødderne, kujoner!
Se lige ham svansen.
Hvem fandt på det med majs?
De stikker af. Hector og Ferdinand. Efter dem!
Kom nu. De er her næsten!
-Kom nu. -Glem alt om mig.
-De kan godt. -Red Dem selv.
Dette glemmer jeg aldrig, Bartholomew.
Nu dræber vi Dem, senor, og tager Deres hoved med til Hidalgo.
Men vi må bede om en tjeneste.
Når vi har et hoved med til Hidalgo, ser det altid rædselsslagent ud.
Det vil gavne os, hvis De vil smile, når vi dræber Dem.
Rend og hop!
De så meget bister ud, da De sagde det.
Sig "pusser".
Man kan ikke undgå at smile, når man siger det ord.
Dø, I spanske hunde!
Pusser! I to møgdyr!
Det De lige gjorde, var meget pænt gjort.
De er ikke med. Ingen har gjort sådan noget for mig før.
Og...
Tusind tak. Det var det hele. Tak.
Især en som Dem, der så let kunne være blevet slået ihjel.
-Jeg tror, han sover. -Jeg tror, han er død.
Undskyld, jeg skræmte jer. Jeg hvilede bare mine øjne.
-Vi behøver hjælp. -Jeg vil hjælpe.
Jeg er en stolt kriger.
-Lad os forklare situationen. -Det er der ikke tid til.
Vore folk bliver holdt som gidsler af 20 conquistadores.
-Kan andre i din stamme hjælpe os? -Nogle, der er lidt yngre end dig.
Ja.
Nu vil jeg klippe kvindens hår af. Kan nogen gætte hvorfor?
-For at underholde os? -Nej.
-Fordi hun har bedt om det? -Nej.
Jeg ved det.
Fordi hendes hår er smukkere end dit, og du er jaloux.
Nej, jeg klipper håret af, fordi det ikke er så smukt som mit.
Selv om hun ikke vil indrømme det, tænker hun:
"Hvorfor skal jeg overhovedet have hår, når han har sådan et hår?"
-Er I med? -Nej, ikke helt.
Jeg er ikke med.
Pyt med det. Jeg flår jer alligevel levende. Gør hende klar.
De sagde, at Deres tapre krigere var yngre end Dem selv.
Det er de. Løbende Puma er to år yngre.
Stærk som Bjerg er... fire år yngre.
Vi er glade for, at I er kommet, men...
...jeg tror nu nok, at vi gør det alene.
I kampens øjeblik vil vore ånder stige op-
-og give os styrken til at slås.
Sådan skal vi rejse. På den måde sparer vi kræfter til slaget.
-Stop. -Hvad nu?
Løbende Puma skal ind bag et træ igen.
Beklager.
Godt. Hør her, det er sidste gang.
Hvis andre skal, så gør det nu. Jeg stopper ikke igen.
Jeg kan ikke se, hvordan de indianere kan hjælpe os.
De behøver ikke kæmpe. Måske kan jeg bluffe Hidalgo med min fantasi.
Det bliver alt for besværlig. Børst hendes hår færdigt, når hun er død.
Stop med det samme, senor.
Det er gået for vidt. Slip Shaquinna fri.
Hvilken arrogance!
De er omgivet af en hær af indianere-
-som på min ordre vil angribe jer med en vildskab-
-som de fire ryttere fra apokalypsen.
Vi har mere end fire, og de har navne som Stigende Ørn-
-og Stærk som Bjørn... og mange andre.
-Hvor er de? Vis mig dem. -Jeg vil også se dem.
Jeg er en af de tapre.
Og jeg er en af de tapre.
Ja, det kalder jeg en hær.
Hvis vi venter et par timer, når de vel at dø af alderdom.
Og I troede, jeg ikke kunne slippe væk!
Jeg har en ide. Du begynder at løbe ind i skoven-
-og så prøver jeg at tælle til tre-
-før jeg laver et hul mere i din behårede franske røv!
"Behårede franske røv"... Der havde du nær narret mig.
Senor! Se, hvad jeg har! Deres kvinde!
-Det klarer jeg. -Nej! De har gjort nok.
Nu må jeg selv udkæmpe mine egne slag.
Hidalgo er min!
De er en kujon. De tog en kvinde og stak af.
Nu skal De få en lærestreg.
-Enten er De tapper eller dum. -Måske er forskellen ikke stor.
De er en klog mand. Når jeg har slået dem ihjel-
-vil jeg studere Deres hjerne for at se, om den adskiller sig fra andre.
Du gode Gud!
Halløj, skaldepande. Han er skaldet! Han er skaldet!
Klap så i!
Nu ser De mit sande jeg, senor.
Jeg er blot en skaldet, fed mand, der trygler om nåde.
Vi har set Lewis og Clark. De har et lille forspring på ved mod oceanet.
Åh, nej. Jamen, så kom. Vi kan stadig vinde.
Senor! Det der med parykken. Det bliver mellem Dem og mig, ikke?
Ih, du store!
Vi klarede det.
Nej, ikke endnu. De når havet før os.
Vi kan kun slå dem ved at gå ned ad klippesiden.
Som leder af ekspeditionen bør jeg være den, der klatrer ned.
Leslie. Du må ikke gå ned. Du bliver dræbt. Lad mig.
-Sludder. -Det her er til dit eget bedste!
-Hvordan skulle det dog være det? -Undskyld. Jeg ville slå dig ud.
Lad mig se... Denne her må kunne klare det.
Hvad fanden laver du? Gå derned. Han går derned.
Pratt! Giv mig flaget.
Held og lykke.
Åh, nej!
Jeg beder dig, fugl! Gør mig ikke fortræd.
Sæt mig så ned, din forbandede fugl!
Ih, du godeste!
-Hunt! Du klarede det! -Det gjorde vi alle sammen!
-Vent. Hvordan kom I herned? -Vi fandt en indianer-sti.
-Den var meget fin. -De havde hugget små trin ud.
Vi skulle nok have set os lidt mere omkring.
Leslie, se!
I kommer for sent. Vi vandt over jer!
Gå hjem, tabere!
Vi er de første, som har besejret dette storslåede kontinent.
-Så lad os komme hjemad. -Hvorfor skal det ende her?
-Hvad taler du om? -Jeg taler om at udforske.
Vi har besejret dette kontinent. Hvad med at prøve et andet?
Vi kan tage nordpå til Beringsstrædet. Tangen, der fører til Asien.
-Vi kan gå dertil. -Gå til Asien! Det kan jeg lide.
Og hvorfor stoppe der? Vi kan gå helt til Europa.
Edwards og Hunt. De første amerikanere, der går til Europa.
Maden alene er hele turen værd.
Næste år til jul drikker vi champagne i Paris.